DOKTOR ZHIVAGO
- Hvordan er pigerne? - Lidt vilde, men hårdtarbejdende.
- Kan de læse? - Nogle kan.
Ind og ud af opdragelsesanstalter. Nedværdigende jobs.
Mennesker skal ikke flytte jord. Det er heller ikke effektivt.
- To gravemaskiner mere var bedre. - I unge er så utålmodige.
- Var I ikke det? - Jo, i høj grad.
Men vi er kommet meget langt på kort tid, kammerat ingeniør.
- Det ved jeg, kammerat general. - Ved De også, hvad prisen var?
Børn levede af menneskekød.
- Hvorfor interesserer hun Dem? - Hun er muligvis min brors datter.
- Yuri Andreyevichs? - Ja. Min halvbror er det faktisk.
Hvis det er hende, er hun også Laras datter.
Dén Laras?
Ja, dén Laras.
- Laras digte er blevet genoptrykt. - Ja, det ved jeg.
- Vi har stor agtelse for Deres bror. - Det har alle åbenbart... nu.
Før var det jo ikke tilladt at læse ham.
Kom ind.
Jeg har sendt bud efter dig. Du skal ikke være bange.
General Yevgraf Andreyevich Zhivago. Jeg søger en bestemt person.
Forstår du, hvad jeg siger?
Hende, jeg søger, er min niece.
Tag plads.
- Du hedder? - Tonya Komarova.
- Du blev fundet i Mongoliet, ikke? - Jo, kammerat general.
- Hvordan var du havnet der? - Det kan jeg ikke huske.
- Hed din far Komarovsky? - Det tror jeg nok.
- "Tror"? - Det er et almindeligt navn.
- Kan du huske din far? - Nej.
- Kan du huske din mor? - Ja. Hende kan jeg godt huske.
- Hvad hed hun? - "Mor".
Hvordan så hun ud?
- Hun var stor. - Høj?
Jeg var lille, så hun forekom mig høj.
- Kan du læse? - Ja.
"Lara - En digtcyklus af Y. A. Zhivago".
Det er ikke mig, men min halvbror.
Pigen, jeg søger, -
- er denne mands datter.
Og det er hendes mor.
Lara.
Blev din mor kaldt "Lara"?
Det ved jeg ikke. Jeg tror det ikke.
Hun er køn.
Jeg er ikke Deres niece.
Jeg er næppe nogen ønskeonkel, men er det din far, bør du vide det.
- Omtalte din mor ham som digter? - Min far var ikke digter.
- Hvad var han så? - Ikke digter.
- Holdt du af din far? - Det kan jeg ikke huske.
- Men du holdt af din mor? - Ja, selvfølgelig.
Siger navnet "Strelnikov" dig noget?
"Varykino"? Det er et stednavn.
"Gromyko"?
- "Gromyko"? - Ja.
Han mistede nemlig sin mor, -
- da han var på samme alder, som du var, da din mor mistede dig.
Og det var på den samme egn.
Det forfængelige liv er forbi, -
- thi ånden har forladt sit tabernakel. Leret bliver sort.
Legemet er gået til. Ligger tavst og ubevægeligt. Dødt.
Yuri.
De må spise middag med os, madame Gromyko.
Læg dig ned, Yuri.
Din mor og jeg var gode venner, så nu tager vi os af dig.
Tak.
- Det er mors. - Nu er det din.
- Din mor efterlod dig den. - I sit testamente.
- Ved du, hvad et testamente er? - Penge.
Nej, kun den her. Resten fik din far. Kan du spille på den?
- Det troede jeg, alle her kunne. - I bor ikke her, vel?
Nej, vi bor i Moskva. Men du vil synes om det... Ikke sandt?
Jo, men alting kræver jo tilvænning.
- Mor kunne spille på den. - Din mor var en kunstner, Yuri.
Hun kunne få dette simple instrument til at lyde som to guitarer.
- Din mor var et naturtalent. - Det er Yuri måske også.
- Vil du have undervisning? - Jeg kan ikke spille på den.
Sig godnat til Yuri, Tonya.
Han er din bror nu.
- Godnat, Yuri. - Godnat, lille ven.
Godnat.
Gromykos forstod ham ikke.
Han blev en anerkendt digter, mens han studerede medicin.
Han sagde, at et folks helbred var et lige så stort kald som poesien.
- Er de flotte? - Meget.
De har ret til at være flotte.
- Hvad vil du til næste år, Zhivago? - Praktisere.
Overvej at forske. Spændende, vigtigt og smukt arbejde.
- Praktisere. - Man vil ud i det virkelige liv.
Du vil opdage, at smukke organismer gør fæle ting ved mennesker.
- Hvad er Deres navn? - Antipov.
- Adresse? - Petrovka 15.
- Dem tager jeg. - Vi har polititilladelse.
- De kan afhentes på stationen. - Hvornår?
Nu... Hvis De vil det.
Pasha... Det er min bror.
Så tag ham med hjem, inden han kommer galt af sted.
- Lad nu være. - Det skal gøres.
- Hvorfor, Pasha? - For deres skyld. For revolutionens.
- De ønsker ikke en revolution. - Jo. De ved det bare ikke endnu.
Lad mig tage nogle, kammerat.
Sig mig, er du bolsjevik, Pasha?
Nej. Vi bryder os ikke om hinanden. De kender ikke ret fra uret.
Du er så frelst, Pasha Antipov.
- Hvorfor sagde du, jeg var din bror? - Hvad skulle jeg ellers sige?
- At jeg var din forlovede. - Hold nu op, Pasha. Jeg...
Monsieur Komarovsky er på forretningsvisit hos min mor.
- Folk snakker sådan. - Det vil høre op efter revolutionen.
- Vil du med? - Nej, Pasha.
Jeg må tage mine eksaminer, så jeg får mit stipendium.
- Goddag, tante. - Der er brev til dig. Fra Paris.
- Smuk håndskrift. - Hun kommer hjem næste måned.
Tonya? Det glæder mig.
- Han ved god besked. - Og han er sådan en nydelig...
- Godaften, mor. Godaften, madame. - Godaften, Larissa.
Du kan læse derinde. M. Komarovsky er her.
- Godaften, Larissa. - Godaften, monsieur.
Han rådgiver betydningsfulde folk. Og har forbindelser i regeringen.
- Det kender jeg ikke noget til. - Er han ikke frygtelig dyr?
Han rådgiver mig uden beregning. Han og min mand var venner.
Jeg forsøger at komme på tirsdag, min ven.
- Hvor har du den fra? - Jeg fik den af en god ven.
Hold dig væk. Den demonstration bliver ikke så fredelig, som de tror.
Og sig til din veninde, at hun er et fæ.
Ja, monsieur.
- Hvor gammel er du blevet? - 17 år.
- 39,4. - Jeg havde endda sådan glædet mig.
Nå, men jeg klarer mig her.
Tag Lara med, Victor Ippolitovich. Det er hendes første lange kjole.
- Lad os aflyse det. - Ja, jeg bliver her.
Sludder. Jeg har en bog. Det ville være en skuffelse for hende, Victor.
Der er så sjældent lejlighed til at møde det bedre selskab.
Så hent din frakke.
Vi er sent på den. Jeg vil gerne undgå Kropotkin-gaden.
"Broderskab og Frihed". Det er smukke ord, Yuri.
"Retfærdighed, lighed og brød".
- Er det ikke smukt sagt? - Jo, bestemt.
- Broderskab og frihed... - Sniksnak. Du er helt kold.
Det går jo ikke, Anushka.
Vi troede ikke, De kom, monsieur.
Min niece. Din frakke, Lara.
- Charmante... - Kom, min ven.
- Deres Foie de Veau Gascogne? - Som altid god, monsieur.
- Men ikke for meget... - Ikke for meget sennep.
Jambon farci en croûte.
- Og vinen, monsieur? - En let vin, tak.
Det må være et forfærdelig dyrt sted, M. Komarovsky.
Det er det også. Sig dog Victor Ippolitovich.
Det kan jeg ikke.
- Mor har syet min kjole. - Den er nydelig.
- Er hun ikke dygtig? - Jo. Hun er en god, lille kvinde.
Når revolutionen er slut, har de nok lært at synge rent.
Gør klar!
Til hest!
Træk sabler!
Hvad?
- Godnat, min ven. - Godnat, Victor Ippolitovich
Vær venlig at gå ind. Vi tager os af det her.
Vær venlig at gå indenfor.
Gå ind.
- Vi vil ikke have noget ballade. - Få ham ind, ellers anholder jeg ham.
Lad nu være, Yuri. Tonya kommer hjem i morgen.
Yuri.
Tonya.
Yuri...
Far.
Så er det vist godt. Din mor... Din mor.
Mor.
Hvordan har du det, mor?
Jeg er frisk som en fisk. Drej dig rundt.
Noget har de da lært hende.
- Har du set? - Er Yuri ikke nydelig, Tonya?
- Lad os nu komme af sted. - Ja, løb I to bare i forvejen.
Det her er til dig. Der står noget om unge russiske digtere.
- Tak skal du have. Er jeg nævnt? - Ja, du er den bedste.
De er ikke så dumme, franskmændene.
- De stikker hovederne sammen. - Ja, de læser avis.
- De er smaskforelskede. - Hold nu op, Anushka.
Gode ægteskaber sendes fra himlen ...eller et lignende sted.
- Victor Ippolitovich? - Pasha.
- Jeg må tale med dig. - Nej, Pasha.
Det er vigtigt.
Pasha! Hvad har du dog lavet?
Ikke noget. Det var en dragon.
Sødeste Pasha, dog. Kom indenfor.
- Hvor er din mor? - Hun sover.
- Det kan jeg ikke ordne, Pasha. - Har du noget jod?
Søde Pasha...
Du er nødt til at tage på hospitalet.
Det går ikke de næste par dage.
- Vil du gøre mig en tjeneste? - Ja. Hvad?
Skjul den her.
Smid den væk.
Nej. Det er slut med fredelige demonstrationer.
De red kvinder og børn over ende. Sultende kvinder, der bad om brød.
Imens blev der ædt, drukket og danset på Tamskaya Avenue.
Skjul den for mig.
- Tak, kammerat. - Jeg er ikke din kammerat, Pasha.
Lara?
- Hvem er det? - Det er bare Pasha.
- Det blev sent i aftes, min ven. - Tiden fløj af sted.
- Godt. Skal du i kirke? - Ja.
Ved du, hvad Herren sagde til den utro kvinde?
- Han sagde: "Gå, og synd ej mere." - Var det, hvad hun gjorde?
- Det ved jeg ikke. - Det er der ingen, der gør.
Kødet er ikke skrøbeligt. Det er stærkt.
Kun ægteskabet kan tøjle det.
Monsieur... De får nr. 6 i aften. Vi har meget fint besøg.
- Beklager forsinkelsen. - Jeg har ventet næsten en time.
- Har du afgivet bestilling? - Nej.
Det skulle du have gjort.
Du har selv valgt den, Victor.
- Du er blevet meget voksen, hva'? - Ja.
- Hvad sagde du til din mor i aften? - Lad nu være, Victor.
- Kan jeg ryge? - Ja, naturligvis.
Du kan godt lide cigarrøg, ikke?
Værsgo, min ven.
Santé.
Drik nu. Drik ud.
Drik helt ud.
Hvor sagde du til din mor, vi skulle hen?
- Hun spurgte ikke. - Så ved hun besked.
I ville begge sværge, at hun ikke ved noget, men det gør hun.
Lad nu være med at pine mig, Victor.
Pine dig? Din lille hyklerske.
- Nu går jeg, Victor. - Gør du bare det.
Du vender alligevel tilbage.
Bliv her, min skat.
Bliv her.
Vågn op! Vis det her, hvis du farer vild.
Få fat i professor Boris Kurt. Af sted med dig.
Professor Boris Kurt!
Det er jo en virtuos, Boris.
Jeg troede, det var Rachmaninoff. Jeg går ud og ryger.
- Hvordan går det med praktikanten? - Han frygter eksamen.
Det er der ingen grund til.
Vil du gerne giftes med en praktikant?
Forfærdelig gerne, men han har ikke friet.
Jeg troede, nomader var varmblodige. Praktikanter er sene i optrækket.
Hvad med en professor i patologi?
- Skriver han digte? - Nej.
Så kan det ikke komme på tale. Undskyld mig.
- Dejlig pige, Zhivago. - Ja, det har jeg bemærket.
Det er til Dem.
Vil digteren med ud at praktisere?
- Det er frygtelig pænt af dig, Boris. - Ja, ikke sandt?
- Det er min assistent. Hvor er hun? - Følg med.
- Hvornår gjorde hun det? - Ved ottetiden.
Ved du, hvad hun tog?
Hvorfor fandt du ikke en lokal læge? Det kunne du vel ikke.
Vend hende om.
Vand.
Så, Yuri... Op med dig, min ven.
Sådan, Yuri. Kom, min ven.
- Kom nu, Yuri. - Om forladelse.
Så, min ven. Det var godt.
Godt.
Overlever hun?
Vand.
- Det gør hun da, ikke? - Jo.
Tænk, han er en mand, der taler offentligt -
- og står på god fod med både regeringen og de liberale.
Og så sætter han det hele på spil... for det dér.
Sådan ser digtere dem ikke, vel? Men vi læger ser dem, som de er.
Herfra ser hun smuk ud.
Zhivago, du er vist uforbederlig.
- Lara... Lara. - Hun har en datter.
- For himlens skyld, Boris. - Hun skulle have tænkt på Lara før.
- Ved hun det? - Det gør hun desværre.
- Er hun her? - Ja.
Sig til hende, at hendes mor ikke er i fare.
- Vent lidt, Victor. Yurian... - Ja, naturligvis.
- Hvordan skal vi forklare det her? - Behøver vi sige noget?
- Ja, for hun skal på hospitalet. - Det er vel ikke så vanskeligt?
- Hvad hedder din assistent? - Zhivago.
- Andreyevich? - Ja. Kender du ham?
Jeg kendte hans far lidt.
- Så, så. Det skrog bliver indlagt. - Hvad hedder han?
Victor Komarovsky. Han kender dig.
Han varetog min fars testamente. Onkel Alex godkendte det ikke.
Ifølge Komarovsky tilfaldt den smule, der var, ham selv.
Han er en dygtig forretningsmand, men næppe uærlig.
Han er en rigtig levemand, og han fik sig en slem forskrækkelse i aften.
- Generer det dig at komme her? - Nej. Det vækker ungdomsminder.
Jeg har været på hospitalet igen.
Hun beder dig tilgive hende, at hun mistænkte dig.
Fortæl hende sandheden, hvis du vil, Larissa.
- Er det ham? - Ja.
- Og han ved ikke noget om? - Nej.
Pasha, det er monsieur Komarovsky.
Tag plads.
- Vil De ikke spise med? - Nej, tak.
Jeg håber ikke, De tager mig det ilde op.
Jeg er Larissas mors rådgiver, så hendes fremtid ligger mig på sinde.
Der er noget, De skal vide.
Jeg lever og ånder for revolutionen.
Intet... end ikke Lara er vigtigere for mig.
Det er ikke deres politiske synspunkter, der bekymrer mig.
Vi er nok mere enige, end De aner.
Jeg har selv visse kontakter. Hvad vil De leve af?
Jeg skal undervise. I Gradov. Det er i Uralbjergene.
- Ja. Temmelig trist sted. - Det er en smuk egn.
- Det bliver et stille liv. - Det vil vi gerne have.
Undskyld, men får De en løn, De kan leve af?
Ja, og mere til.
Pavel Pavlovich, tag mig det ikke ilde op, men De er meget ung.
Mener De, med forlov, at man bliver et bedre menneske med alderen?
- Man bliver mere overbærende. - Ja, man skal bære over med sig selv.
- Hvad tilfører ældre ægteskabet? - Lidt erfaring.
Jeg er 26. Min mor døde, da jeg var otte. Min far døde i fangenskab.
Jeg har klaret mig selv.
Knoklet mig til en uddannelse og kender til ting, De ikke drømmer om.
Det er naturligvis en slags erfaring.
Jeg har ingen erfaring i kærligheden.
Lara er sytten. Det taler for sig selv.
De finder det nok grinagtigt, men vi gifter os til næste år.
- Undskyld, jeg taler så ligefremt. - Det er da beundringsværdigt.
En ung ildsjæl. Tydeligvis en god, ung mand.
Tak, skal De have, M. Komarovsky.
Jeg vil gerne tale med dig, Larissa.
M. Komarovsky, vil De?
Hold op med dit "M. Komarovsky".
Det virker temmelig tåbeligt.
Lara, du er ved at begå en frygtelig fejltagelse.
Der er kun to slags mænd. Den unge mand er den ene slags.
Ædel og ren i sjælen.
En af dem, folk foregiver at beundre, men faktisk foragter.
De mænd gør kvinder ulykkelige.
Du ved vist godt, hvad jeg mener.
Den anden slags er ikke så ædle og rene i sjælen, men de lever.
Jeg forstår godt, du føler dig tiltrukket af ungersvenden.
Men du må ikke gifte dig med ham, for der er ligeledes to slags kvinder.
Og du hører, som vi begge to ved, ikke til den første slags.
Du, min søde ven, er en tøjte.
- Vel er jeg ej. - Vi får se.
Bild dig ikke ind, det var voldtægt. Det ville smigre os begge to.
Herren er ikke hjemme, miss Lara.
Han er til Sventytskis juleselskab.
Går De derhen? Sig ikke, at jeg røbede det.
- Nej, Piotr. - Glædelig jul, miss Lara.
Tak i lige måde.
Glædelig jul, Yuri Andreyevich.
Lara? Hvad er der galt?
- Vi havde en aftale i aften. - Har du ikke fået mit brev?
Jeg er først på vej hjem nu.
Hvor skal du hen, Lara? Hvad står der i det brev?
- Lara... Gør du det forbi? - Det hele står i brevet. Alt.
Slip mig.
- Der er en speciel pige her i aften. - Ja. Og jeg danser med hende.
- Du spiller godt i aften, Victor. - Jeg kan godt lide at vinde.
Jeg har en meget glædelig meddelelse.
- Madame Sventytski... - Ja, hvorfor ikke?
Doktor Yuri Zhivago...
Ja, doktor Zhivago fik den tredjebedste eksamen i hele Moskva.
Doktor Zhivago er blevet trolovet med...
Jamen, Victor, dog, min kære ven...
- Hvabehar? - Få hende ud.
- Javist. Jeg tilkalder politiet. - Nej!
Du skal ikke tilkalde politiet. Bare få hende ud.
Lad hende gå.
Vær venlig at gøre plads.
Så mødes vore veje igen. Jeg var en nær ven af Deres far.
- Jeg troede, De var hans partner. - Jeg var til stede, da han døde.
Jeg har også forbindelse med Deres bror.
Eller snarere med hans ligesindede. Jeg går ikke ind for bolsjevismen.
Tak. De kan Deres kram. Og dog beundrer jeg bolsjevikkerne.
- Skal jeg sige Dem hvorfor? - Ja.
De kan gå hen og vinde.
Jeg ville gerne se Yevgraf. Jeg fik et dejligt brev fra ham.
- Han kan godt lide mine digte. - Det ville have glædet din far.
Din far var ikke så slet, Yuri... hvis jeg må kalde dig sådan.
Jeg kendte ham knap.
Du tror mig måske ikke -
- men han elskede din mor.
Jeg formoder, jeg stadig kan regne med din professionelle diskretion?
Du mener, om jeg vil røbe sandheden om... hende pigen?
Ja, det er det, jeg mener.
Du kan regne med min professionelle et cetera...
- Du holder din sti ren. - Hvad bliver der af sådan en pige?
Er du interesseret? Du kan overtage hende.
Du skulle ikke ryge efter det chok, du har været udsat for.
Du får hende, Yuri Andreyevich... i bryllupsgave.
Yuri, hvor har du truffet den pige før?
- Hvorfor tror du, jeg har det? - Har du da ikke det?
- Jo. - Hvor?
Det bør jeg ikke sige. Et trist lægebesøg. Hendes mor...
Nej, du skal ikke sige det, hvis du ikke bør.
Ifølge burgøjserne en krig mellem de allierede og Tyskland.
Ifølge bolsjevikkerne mellem de allierede og den tyske overklasse.
Hvem der vandt, var mindre væsentligt.
Partiet bad mig melde mig. Jeg opgav mit navn som Petrov.
Hele Europa tørstede efter sejr. Bad til den samme gud om sejr.
Min opgave, partiets opgave var at organisere et nederlag.
Fra nederlaget skulle revolutionen udspringe og således vores sejr.
Man satsede på bønder, der havde fået deres første gode par støvler.
Når de var slidt op, ville de lytte.
Da tiden var inde, fik jeg tre bataljoner med mig fra fronten.
Men på det tidspunkt var der for mange frivillige.
Det meste var hysteri.
Men nogle mænd så, at det var svære tider, og ville gøre deres.
Gode mænd gik tabt. Ulykkelige mænd.
Ulykkelige med deres arbejde. Og med deres koner.
Mænd, der manglede selvtillid. Lykkelige mænd melder sig ikke.
De afventede den skæbne, som kun alder eller arbejde kunne forhale.
Dem, der kom hjem og manglede en arm, et øje eller et ben, -
- det var de heldige.
Selv Lenin undervurderede kvalerne ved den 1500 km lange front -
- og de lidelser, vi var i stand til at udholde.
I løbet af krigens anden vinter var støvlerne slidt op, -
- men de gav sig ikke.
Frakkerne hang i laser på dem, og forsyningerne lod vente på sig.
Ubevæbnet blev de ført i kamp af mænd, de ikke havde tillid til.
Fremad, I dovne hunde.
- Og dem, de havde tillid til... - Fremad, kammerater. Fremad.
Kammerater! Vis dem, hvad I kan!
Angrib!
Omsider gjorde de, hvad alle hære drømte om at gøre.
De begav sig hjemefter.
Således begyndte revolutionen.
Desertører.
Forstærkning.
Gevær ved skulder!
Kom tilbage. Hold sammen.
Hold sammen, så sker der os ikke noget. Vær blot rede.
- Vend om, drenge. - I går lige i døden.
Vend om, drenge.
I geled. I skal ikke lytte til de krystere.
Hør her. Tyskerne står 16 km herfra.
- Sludder. - Nej. De kommer, og det går stærkt.
I har selv lukket dem ind.
De kommer for at tage jeres koner, jeres huse, jeres land.
Deres land, hr. officer.
Ja. Mit land. Og jeg er stolt...
I geled! I geled!
I geled!
- Er De sygeplejerske? - Ja.
Er De uskadt? Så hjælp mig.
Jeg er altså ikke uddannet sygeplejerske, doktor.
- Hvorfor har De så meldt Dem? - For at finde min mand.
- Har De overværet en operation? - Ja.
Så går det nok.
Tyskerne er i nabolandsbyen, brødre.
- Deres Nåde... - Stille.
- Fandt De Deres mand? - Nej.
- Deres Nåde... - Ja, vi må videre.
De kigger, som om De kender mig.
Jeg så Dem også juleaften for fire år siden.
Var De der? Så forstår jeg bedre.
- Kendte De Victor Komarovsky? - Ja.
Den unge mand, der førte Dem væk, fik os andre til at ligne svæklinge.
Det gjorde De begge to. Glimrende skydeskive, De valgte.
Jeg ville ønske, jeg aldrig havde truffet ham.
Zaren er blevet fængslet. Lenin er i Moskva.
Der er udbrudt borgerkrig.
- Udmærket. - At der er borgerkrig?
Uundgåeligt, kammerat sygeplejerske. Men Lenin i Moskva...
Denne Lenin, er han den nye zar?
Ikke flere zarer og herrer, du gamle.
Kun arbejdere i en arbejderstat.
Er du læge? Vil du komme med?
Det magter jeg ikke.
Ordre fra den provisoriske regering. Du må forsøge.
"Jeg har arbejdet hårdt. Derfor har der været langt mellem brevene."
- Hvornår er det skrevet? - Den 20. juli.
Otte uger.
"Men nu er krigen slut, og jeg vil få bedre tid."
"Måske endda til at skrive nogle vers, hvis jeg da kan huske det."
Det vil jeg håbe, han gør.
"Larissa Antipova er her stadig, og min beundring for hende stiger."
"Hun besidder den helbredende kraft, læger ikke tror på."
"Hun begår ofte fejl, men det går altid godt."
"Kan onkel Alex stadig få sin engelske tobak?"
"Har Sasha lært alfabetet? Og hvordan har tante Anna det?"
Han har ikke fået mit brev.
"Og frem for alt, min kære, hvordan har du det?"
Jeg er ked af, at han ikke ved det. Og dog gør det jo ingen forskel.
Nu begynder de igen.
Kunne de dog bare blive enige om, -
- hvilke af de bøller der skal udgøre vort lands regering.
Op med humøret, Sergei. Glæder du dig ikke til at komme hjem?
Der er også kampe, Deres Nåde, og jeg har fået nok.
Rødgardister og hvidgardister. Jeg kan ikke tage mere.
De er en venlig mand.
Og sygeplejersken er en venlig dame.
- Færdig? - Omtrent.
- Du skal snart gense din datter. - Ja, hvis jeg kan komme med et tog.
- Det er vigtigst af alt for mig. - Det er klart.
Men opbruddet gør mig trist.
Trist... Forfærdelig trist.
Vi har også været her et stykke tid.
Det må have været et dejligt hus engang. Ikke sandt?
- Hvad vil du gøre? - I Gradov?
- Jeg skal nok klare mig. - Jeg ville ønske, jeg troede dig.
Du kan drive et vaskeri.
- Hvad gør du? - Begynder på hospitalet, vil jeg tro.
Sjovt, at du arbejder der.
Jeg gik altid forbi det på vej til skole.
- Kommer du nogensinde til Moskva? - Fra Gradov?
Jeg ville ønske, du havde en forsørger, -
- men samtidig ville det gøre mig syg af jalousi.
Lad nu være, Zhivago.
Kæreste... Du må ikke.
Se nu, hvad du fik mig til.
Yuri, vi har været sammen i et halvt år -
- uden at gøre noget, du ikke kan fortælle Tonya.
Jeg ønsker ikke, at du skal være nødt til at lyve.
Forstår du det, Yuri?
Du forstår alt.
- Skynd jer lidt, kammerater. - Skal du hjem, Kirill?
Til Petrograd, Deres Excellence. Jeg slutter mig til Den røde Garde.
- Hvad med din kone? - Nogle gange må kvinder vente.
Farvel, hr. doktor.
Må jeg give Dem et godt råd?
Væn Dem til nye tider.
- Farvel, Ivanoff. - Farvel, Deres Nåde.
- Farvel, Andre. - Farvel, Singyon.
Jeg er Dem evigt taknemmelig.
Farvel, Zhivago.
Farvel. Og tak.
Farvel, brødre.
- Doktoren er en gentleman. - Ja, i sandhed.
- Han er et godt menneske. - Gud fordærver gode mænd.
Yuri, det er kammerat Yelkin. Vores delegerede.
- Han bor her. - Goddag. Og velkommen.
- Kammerat Kaprugina. - Du skal ikke byde os velkommen.
Kammerat Kaprugina er formand for beboerne.
- Dine hjemsendelsespapirer? - Ja.
De er altså skrevet under af mig selv.
- Hellige Kors? - Hellige Kors Hospital.
Det 2. reformerte Hospital.
Det trængte også til nogle reformer.
- Læger melder sig på hospitalerne. - Ja, der er vist tyfus.
Du har lyttet til rygtesmede. Der er ikke tyfus i vores by.
- Godt. Jeg melder mig i morgen. - Først da får du rationeringsmærker.
Jeg har altid arbejdet.
- Hvad er der dog galt? - Det er dig.
Der kunne bo 13 familier i det her hus.
Ja, det her er mere rimeligt, kammerater.
Det er da mere rimeligt, Tonya.
Er det rart at være hjemme?
- Sasha? - Ja, hvem ellers?
Det er din far, Sasha.
- Hvor er du slem. - Det må du ikke sige.
Må man komme indenfor?
Jeg tænder nu den sidste halvdel af den sidste cigar i Moskva.
- Nød du måltidet? - Meget.
Det smagte dejligt, Tonya.
- Hun har haft pølsen i tre måneder. - Jeg fik den for et ur.
- Hun er en perle. Der er kaffe. - Han ved godt, jeg er en perle, far.
- Har du skrevet digte? - Ja, en del.
- Er de gode? - Ja, det tror jeg.
- Må jeg se dem? - Det må du da.
Hvad med Antipova? Du skrev meget om hende.
Ja, det gjorde jeg nok.
- Hende, der skød Komarovsky, ikke? - Det ved du jo godt, far.
Hun er taget hjem til sin datter.
Så får vi hende altså ikke at se. Det var da en skam.
Farvel til kødets glæder.
Hvordan skal vi dog overleve denne vinter?
- Du har ikke ret til at forstyrre mig. - Jeg er deputeret...
- Det gør det ikke mere rigtigt. - Din indstilling er noteret.
- Du kunne tilkalde den lokale læge. - Det må ikke vække opsigt.
Hvad er det da? Tyfus?
Jeg tager ham med. Skaf en vogn. Det er ikke tyfus.
Det er en anden sygdom, vi ikke har her i Moskva. Sult.
- Det lader til at glæde dig. - Ja, hvis du ville indrømme det.
- Hvorfor? - Fordi det forholder sig sådan.
Din indstilling er noteret.
- Yuri? - Goddag.
Komfuret er gået ud.
Komfuret er gået ud, Tonya.
Der er ikke noget at sige til, at han taber sig.
Hun slukker, når du går og tænder op igen, før du kommer hjem.
Der er ikke brændsel nok.
Det var under min værdighed at tage en mand for at stjæle brænde.
Men partiet havde givet ordre til det, og partiet havde ret.
Én mand, tvunget af nød, er ynkelig, -
- men fem millioner i samme nød kan tilintetgøre en by.
Det var første gang, jeg så min bror, men jeg kendte ham.
Og jeg vidste, at jeg ikke ville lyde partiet.
Det var næppe blodets bånd.
Vi var kun halvbrødre, og brødre forråder hinanden.
Få fat i en mands bror, så er det halve arbejde gjort.
Det var heller ikke beundring.
Han var ikke et bedre menneske end jeg.
I øvrigt har jeg henrettet bedre mænd end mig selv med en pistol.
Du må leve som os andre.
- Kom tilbage med det. - Hør, Hans Excellence.
Jeg vil ikke se det anarki. Det skal gøres ordentligt.
- Hvad foregår der? - Rationering af husrum.
50 kvm. til familier på under fem.
Hvem er herre i det her hus?
Udmærket, men hvad med mine ting?
- De bliver opmagasineret. - Stjålet, mener du.
- Yuri! - Næ, hør nu.
- Hvor har du det fra? - Fra et hegn.
Jeg fortalte, hvem jeg var.
Den gamle var fjendtlig, pigen var på vagt, og min bror...
... så glad ud.
Pigen var nok den eneste, der kunne se, hvordan de stod.
Du er min politiske samvittighed.
Jeg spurgte, om han ikke havde en selv, og han talte om revolutionen.
I tager livet og bortopererer alle uretfærdigheder. Smukt.
- Så slut dig til partiet, sagde jeg. - Det er en stor operation.
Nogen skal holde livet i gang ved at leve. Ikke sandt?
Jeg var ikke enig dengang.
Han fortalte, hvad han mente om partiet.
Han billigede os, men hans grunde var subtile som hans digte.
Den slags billigelse var vag, og det sagde jeg til ham.
Jeg ved jo ikke, hvad I finder på i morgen.
Han vidste ikke, han gik rundt med en løkke om halsen.
Jeg fortalte, hvad jeg havde hørt om hans digte.
Hvem er det, der ikke kan lide dem? Hvorfor kan de ikke lide dem?
Det fortalte jeg ham så.
Synes du, de er personlige, småborgerlige og indbildske?
Jeg løj, men han troede mig, -
- og det gik op for mig, at min mening betød noget.
Pigen vidste, at de ikke kunne overleve det, der ville ske i byen.
Jeg opfordrede dem til at rejse bort og leve i skjul på landet.
Vi har... eller havde en ejendom ved Yuryatin.
- Der kender folk os. - Han satte sig ikke imod det.
Jeg tilbød at skaffe papirer og sagde, hvad de skulle tage med.
Jeg tillod mig at bede om en af hans digtsamlinger.
Så skiltes vi. Jeg tror, jeg sagde, vi ville ses, når det blev bedre tider -
- men jeg er ikke helt sikker.
50 styk. Kun 50 styk.
- Tonya? - Ja.
Kun 50 styk.
- Hvilken herlig komfort. - "Herlig komfort". Flot.
- Jeg er intellektuel. - Klap i, "intellektuelle".
Klap i, spytslikker.
Tvangsarbejde.
Jeres tog afgår i morgen. Sundhedsregler på rejsen:
Natpotter tømmes hver morgen. Høet skiftes hver tiende dag.
Gammelt hø brændes. Er der intet frisk hø, vendes det gamle.
Det her er disinfektionsvæske. Brug det.
- Her er også frivillige arbejdere. - Løgnhals.
I bedes vise dem velvilje.
Her er en vogn fuld af sømænd fra den stolte Kronstadt-flåde.
- Så I er i gode hænder. - Idioter.
Om 11 dages tid kører I gennem Ural-provinsen, -
- hvor hvidgardister og andre reaktionære elementer har virket.
Militærudvalget forsikrer jer, at de er ryddet fra området -
- af rødgardister under folkets leder Strelnikov.
En rigtig mand. Giv ham et bifald.
Der er klar bane. Revolutionen længe leve.
Anarkiet længe leve. Spytslikker. Bureaukrat.
Er det dog nødvendigt?
Jeg har kvitteret for seks frivillige, og de skal nå frem.
Jeg er en fri mand, spytslikker. Det kan du ikke lave om på.
Jeg er den eneste frie mand her. I andre er som kvæg.
Hjælp mig, brødre. For guds skyld.
Kom.
Yuri... Barnet er dødt.
Det var ikke mit barn, og hans lille sjæl er i himlen nu.
- Hvem var det? De hvide? - De hvide?
Næh, det var Strelnikov.
- Så må I jo have gjort noget. - Det var ikke os.
Han sagde, vi solgte heste til de hvide.
- Det var de svin i Kuniko, sagde vi. - Det var vel løgn.
- Gud er mit vidne. - Nej.
Strelnikov er en stor mand.
En kommandør, Sasha, og han lever af vand og brød.
- Gør han? - Det siges der.
Det er sandt.
Ingen ved, hvor han kommer fra, og de ved aldrig, hvor han er.
- Vi er for længst forbi ham. - Jaså?
Nej. Det skal det bare hedde sig, ikke?
Åh, nej, nu igen. Hvad er det denne gang?
Læg dig nu bare til at sove, far.
Jeg ved, hvad jeg gør.
Se... Uralbjergene.
Det er der, vi skal hen, min skat. Over bjergene og ind i skoven.
Der er også varmere.
Er der ulve i skoven?
Strelnikov!
Ja, det er Strelnikov.
Far...
- Hvad er det for en lyd? - Det er bare et vandfald.
Nej, den anden lyd?
- Det er kanoner, Sasha. - Slås de?
Ja, åbenbart, men det er langt væk. Lad os sove.
Fang ham.
- Er det det hele? - Ja.
Før ham ind.
- Hvem har sendt dig, Zhivago? - Ingen, kommandør.
Jeg er på vej til Yuryatin med min kone og min søn.
Kniv, gaffel og ske ser uskadeligt ud. Af den grund har du måske dem med.
Yuryatin er besat af de hvide. Er det derfor, I skal dertil?
- Nej, vi skal til Varykino. - Yuryatin er under granatild.
- Jeg er ikke agent for de hvide. - Det tror jeg heller ikke.
Tak, kammerater. Tag plads, doktor.
Der har faktisk været et par forsøg.
- Er du digteren? - Ja.
Før beundrede jeg dine digte, men det kan jeg ikke mere.
Det er jo noget personligt vrøvl.
Følelser og kærlighed er trivielt nu.
Du er ikke enig.
Privatlivet er dødt i Rusland. Historien har slået det ihjel.
- Du må hade mig for de ord. - Ikke nok til at slå dig ihjel for det.
Du har en bror. Politimanden Yevgraf.
- Det vidste jeg ikke. - Nej, han er efterretningsmand.
- Har han sendt dig hertil? - Nej. Yevgraf er bolsjevik.
Jeg kender ikke noget til... de ting.
Du vidste, hvem jeg var, da du trådte ind. Hvorfor?
- Havde du set billeder? - Nej.
Du vidste i al fald, hvem jeg var.
- Jeg har set dig før, kommandør. - Hvornår?
For seks år siden.
Juleaften. Du...
Var du selv til stede?
Jeg behandlede ham, din kone skød.
- Hvor ved du fra, vi er gift? - Vi tjente sammen i Ukraine.
- Hun vil bestemt sige god for mig. - Jeg har ikke set hende siden krigen.
Hun er i Yuryatin.
I Yuryatin?
Det er slut med privatliv for alle rigtige mandfolk.
Vi så et eksempel på din mandighed i Mink.
- De solgte heste til de hvide. - Nej. Du brændte den gale landsby.
Når en landsby forråder os, bliver en landsby brændt. Det er reglen.
Din regel. Deres landsby.
- Hvad vil I i Varykino? - Bare leve.
Følg ham ud. Han er uskyldig.
Der var du heldig.
- Ved I, hvor vi skal hen? - Ja. Varykino.
Hvor er her skønt.
- Alexander Maximiovich? - Ja, det er mig, Petya.
- Deres Nåde... - Nej, det er slut med det der.
- Hvordan kommer vi op til huset? - Som vanligt, Deres Nåde.
Se, Sasha.
Hvad er det, Petya? Skovbrand?
Nej, Deres Nåde. Det er Yuryatin.
De stakler. Først de røde, så de hvide, og nu de røde igen.
Ham Strelnikov... Han må have et hjerte af sten.
- Vi er der snart. - Der er 8 km.
Er der så langt? Hvordan står det til deroppe?
Fint. Det hele er jo låst af.
Varykino!
Ja, det er låst af.
En gruppe, der kalder sig "Det yuryatinske Revolutionsudvalg", -
- har eksproprieret huset i folkets navn.
Udmærket... Jeg er også en mand af folket.
De vil sige, det er kontrarevolutionært.
Petya har kørt os herop, så han vil blive skudt.
Det er ikke byens røde, men skovens. Partisanerne.
- Her? - De gør, som det passer dem.
- Når blot vi får tag over hovedet. - Og lidt have. Er der et sted?
De har ikke forseglet hytten.
Det klarer vi os med.
Komfuret virker. Jeg finder lidt møbler til jer.
- Og lidt læggekartofler, måske? - Haven er helt groet til.
Mange tak.
Godt, min dreng. Inde i enhver russer gemmer der sig en bonde.
Han arbejder som en bonde, men han er ikke nogen bonde.
Jeg synes, vi har det godt her, Tonya.
Ja, det skal nok ende med, at det bliver den bedste tid i jeres liv.
Det glæder mig, at I venter en lille ny. Anna blev født her.
Det vidste jeg ikke.
Der har vi den bevingede Merkur.
Han hænger lidt med mulen.
Kom indenfor. Er der nyt fra Yuryatin?
Slut med spæk og sukker. Olie får de måske i næste uge.
Jeg fik mel, salt, kaffe og søm.
Er der dårligt nyt? Åh, nej. Ikke en udrensning mere?
- Nej... Strelnikov er rejst. - Det er da ikke dårligt nyt.
Han er i Manchuriet, siges der.
Det er det her, der er nyheden.
De har skudt zaren...
...og hele hans familie.
Hvor grusomt.
Hvorfor gør de dog sådan noget?
For at vise, der ikke er nogen vej tilbage.
- Tag dog en tur til Yuryatin, Yuri. - Det ville gøre dig godt, min dreng.
Hvad skulle jeg dog der?
Der er et udmærket bibliotek. Det var der i al fald før.
Det synes jeg, du skulle.
Nej... Vejene er også ufremkommelige.
Zhivago...
Ja.
- Hvordan har du det? - Hvad bestiller du her?
Vi bor i Varykino.
Varykino?
- Hvorfor lige i Varykino? - Et sted skulle vi jo være.
Men her... Jeg kom for at finde min mand, som var rapporteret død.
Strelnikov. Jeg har mødt ham.
- Har du mødt ham? - Ja.
- Hvor længe har du boet her? - Et års tid.
- Alene? - Sammen med Katya.
- Hvor er Katya nu? - I skole.
- Er Tonya med? - Alle er med.
- Også Sasha? - Ja, naturligvis.
- Hvad skal vi gøre? - Det ved jeg ikke.
Yuri?
- Er det ikke frygtelig tidligt? - Den er halv syv.
- Hvad laver du? - Jeg kunne bare ikke sove.
- Er der noget galt? - Nej.
- Skal jeg lave lidt te? - Ja, gør du det.
- Goddag. Vi har kaldt og kaldt. - Det har jeg ikke hørt.
Det gjorde vi.
Goddag, Lara.
- Hvordan er Olya Petrovna for tiden? - Slem. Vi har kun B.O. og aritmetik.
- "B.O."? - Borgeroplysning.
Se.
- Du er dygtig, Katya. - Tak. Det er zaren.
- Zaren var folkets fjende. - Det vidste han ikke selv.
- Det burde han da have vidst, ikke? - Jo.
Du kender ikke B.O. Går din dreng ikke i skole?
- Frokost. - Dejligt.
Lugt. Hvad er der?
Det er en rigtig lille bokser.
Vent lidt... Der.
- Jeg tager til Yuryatin. - Nu?
Ja. For at hente morfin og desinficeringsmiddel.
Jeg får ikke brug for morfin i dag.
Nej, men tiden nærmer sig.
- Kommer du før mørkets frembrud? - Længe før.
Gør, hvad du finder rigtigt, min elskede.
Jeg kommer ikke tilbage. Aldrig mere, Lara.
Forstår du det? Tror du på det?
- Jeg skal bruge en lægeofficer. - Jeg har kone og barn i Varykino.
Og en elskerinde i Yuryatin.
Vi er røde partisaner, og vi skyder desertører.
- Hvor fører I mig hen? - Til fronten.
Og hvor er den så?
Hvor der er fjender af revolutionen -
- hvide og udenlandske sympatisører.
Hvor der er én fornærmet burgøjser, en upålidelig skolemester -
- eller en tvivlsom digter, der værner om sit privatliv.
- Hvor længe vil I holde på mig? - Så længe vi har brug for dig.
Nu!
Angrib!
Det var jo en smal sag. Lad os se, hvad vi har udrettet.
"Skt. Michaels Militærakademi".
Gamle fjols.
Det er uden betydning.
- Har du prøvet at elske en kvinde? - Jeg var gift og havde fire børn.
- Han har været en god kammerat. - En god læge.
- Vi fjernede ham fra kone og barn. - Det er uden betydning.
Hvad har så betydning, kammerat kommissær?
- Doktoren bliver. - Jeg er leder her.
Vi har fælles ledelse. Der står i partibladet, at...
- Jeg kunne lade dig henrette. - Vil du også henrette partiet?
Den militære kamp er snart slut, og så tager den politiske kamp til.
Når militærets rolle er udspillet, bliver alle dømt politisk.
Uden hensyn til militære meritter.
Der er stadig hvide i området.
Doktoren bliver. Det er vedtaget.
Hvor skal I hen, kammerat? Er I på flugt?
- Soldater... - Røde eller hvide?
Soldater...
Tonya!
Tonya! Sasha!
- Er det her Yuryatin? - Ja.
- Hvad er der sket i Varykino? - Moskva-folkene?
De er flygtet. Der er ingen i Varykino.
Åh, Gud, de siger, du lever. Du er blevet set nær byen.
Du er vel draget mod Varykino, så det gør jeg også med Katya.
Jeg har efterladt lidt mad. Sæt låg på, ellers æder rotterne det.
Jeg er ude af mig selv af glæde.
Tonya?
- Tonya! - Yuri...
Yuri, min elskede.
De er i sikkerhed, Yuri. De er i Moskva.
- I Moskva? Tonya? - Dem alle. De er i sikkerhed.
I sikkerhed...
Henrettelsespelotoner?
Det var bedre.
Hvad er der?
Jeg har et brev til dig. Jeg har haft det i tre måneder.
Og det har været tre måneder undervejs fra Moskva.
Jeg tror, det er fra Tonya. Det er sendt til dig på min adresse.
Hun kom til Yuryatin, da du var forsvundet.
- Hun var blevet sendt hen til mig. - Har I truffet hinanden?
Hun er et fint menneske.
"Min kæreste kære. Jeg sender brevet til Larissa Antipova, -
- for hvis du, Gud give det, lever, så tror jeg, du tager dertil."
" Vi har fået en lille datter, Yuri. Hun hedder Anna."
"Far beder mig hilse. Sasha er blevet stor."
"Når vi taler om dig, græder han og er utrøstelig."
"Jeg skriver, fordi vi bliver deporteret fra Rusland."
"Vi ved ikke, om du kan følge efter."
"En hemmelig organisation i Paris ved, hvor vi er, -
- men intet er sikkert, og tiden er knap."
"De kommer efter os nu. Gud være med dig."
"Jeg må indrømme, at Antipova er et godt menneske."
Da de flygtede til Moskva, lagde hun noget her.
Yuri...
Må jeg komme indenfor?
Yuri Andreyevich, du har forandret dig.
Ja, det har du bestemt.
Larissa... ligner i forbløffende grad sig selv.
Jeg kommer fra Moskva og er på vej til Vladivostok.
- Jeg kommer for at hjælpe jer. - Ellers tak.
- Tal for dig selv. - Ellers tak.
Du tilbragte to år med partisanerne.
Du er desertør, og familien i Paris er med i farlig emigrantvirksomhed.
Det er det rent håndgribelige.
Derudover er alt, hvad du siger, tænker og får udgivet, undergravende.
Dine dage er talte, medmindre jeg hjælper dig.
- Ønsker du min hjælp? - Nej.
Vent lidt, Yuri...
- Tre glas, Larissa. - Nej.
Yuri, kan du ikke se, hvor slemt det ser ud?
Undervurdér mig ikke. Jeg er ikke, som du tror, jeg er.
Hvorfor ved du alt det om Yuri? Hvordan kan du hjælpe?
- Det kan jeg bare. Er det ikke nok? - Nej.
Santé, Larissa.
Vores østkyst er uudnyttet land.
Udenrigskommissariatet vil oprette en uafhængig stat der.
Det vil give os en midlertidig kontakt med resten af verden.
Jeg har forbindelser i Fjernøsten. Jeg er blevet justitsminister.
- Har bolsjevikkerne tillid til dig? - Nej, men de kan drage nytte af mig.
Hør så, hvordan jeg kan hjælpe.
Vi følges til Stillehavskysten, og så kan du gøre, som du vil.
Tage til Paris eller lade være.
Gå hellere.
Magen til utålelig egennyttighed. Larissa er også i fare.
- På grund af mig? - Nej. Du er en lille fisk.
- Det er forbindelsen med Strelnikov. - Jeg kender ham ikke.
- De ved, du er gift med Strelnikov. - Nej, med Pasha Antipov.
Det er jeg klar over, men det er de ikke.
I bliver overvåget. Ved I hvorfor?
En mand er ikke sådan lige til at slippe af med, min ven.
Gå din vej.
I og jeres frelste galskab. Du har et barn at tage hensyn til.
- Her er noget sukker til barnet. - Ellers tak.
Afslår du mit sukker?
- Hvad bilder du dig ind? - Så kan du godt gå.
- Jeg kom... - Forsvind.
Jeg kom med de bedste intentioner.
Bliv I bare her og få kærligheden at føle.
I får kærligheden at føle!
I tror ikke, I kan klandres for noget.
Men det kan I!
Jeg ved, hvad I er for nogle. Hører I?
Vi er alle skabt af det samme ler.
Af ler! Ler!
Lara?
- Han er det rene afskum, Lara. - Ja.
- Gid det aldrig var sket. - Betyder det noget?
- Ja, gør det ikke? - Ikke for mig.
- Tror du, vi kan komme med et tog? - De anholder os på stedet.
Jeg vil ikke sidde her og vente.
- Hør her. Vi kunne tage til... - Varykino.
- De finder os før eller siden. - Ja, men hvis vore dage er talte...
Ja, så lad os få det bedste ud af dem...
...før vi skal skilles.
Ved det her skrivebord lærte Anna mig at skrive.
- Det er ikke mig, Yuri. - Jo, det er.
Nej... det er dig.
"Lara".
- Der er en ulv, der hyler, Yuri. - Ja, jeg...
Jeg har set dem. De er skræmte. De gør os ikke noget.
Det ved jeg godt. Undskyld...
- Livet er stygt i øjeblikket. - Nej.
- Jo, det er. - Nej.
- Tænk, hvis vi havde mødtes før. - Ja, før vi gjorde.
Så var vi blevet gift og havde fået hjem og børn.
Havde vi fået et barn, skulle det så have været en dreng eller en pige?
Vi bliver vanvittige, hvis vi begynder at tænke på alt det.
Jeg vil altid tænke på det. Skal du skrive i dag?
Nej, ikke i dag.
Katya! Kom her, min skat.
Victor! Vi troede, det var...
Det er klart.
Vil I lade os være alene, kammerater?
Der står et tog i Yuryatin med en vogn til mig og mine assistenter.
I kan rejse komfortabelt og sikkert.
- Jeg tager ikke med dig. - Og jeg tager ikke af sted uden dig.
Jeg vil gerne tale med Yuri Andreyevich under fire øjne.
Strelnikov er død.
Spar mig for dit hykleri. Han var en neurotisk morder, ingen vil savne.
Se, hvordan Larissa er mærket af det. Du kan ikke se det. Du er et fæ.
Hun er Strelnikovs hustru. Hvorfor har de ikke anholdt hende?
Hvorfor lod de hende overvåge? De ventede på Strelnikov.
Hvis de troede, han ville komme løbende, så kender de ham dårligt.
De kendte ham skam godt. Han blev taget 8 km herfra.
Han lagde ikke skjul på, hvem han var.
Gennem hele forhøret insisterede han på at blive kaldt Pavel Antipov.
Han tog en pistol fra en af vagterne og skød sig selv gennem hovedet.
Åh, Gud. Lad ikke Lara vide det.
Jeg kender Lara lige så godt som du, men hendes rolle er jo udspillet.
Mændene her vender tilbage for at henrette hende og barnet i morgen.
Jeg kender godt dit syn på mig.
Men tager du ikke med, får jeg ikke hende med.
Kommer du med?
Vil du tage imod denne usle Calibans beskyttelse?
Eller føler du dig så ophøjet -
- at det skal koste en kvinde og et barn livet?
Der skal bæres kufferter, kammerater.
Sæt dig op.
Kom nu.
- Der er ikke plads til alle. - Det skal der være.
- Jeg henter vores slæde. - Skynd dig. Toget venter ikke.
Kør, så indhenter jeg jer.
Kør, kammerater.
Vi ses.
Fart på!
Det lader ikke til, at din unge mand kommer, min ven.
Dit fjols. Troede du virkelig, han ville tage med dig?
Han er et fæ. Fra Mongoliet kunne han have taget til Kina.
- Han forlader ikke Rusland. - Lad ham blive. Jeg fik jo dig med.
Ja.
- Det var jo din pligt som mor. - Ja, Victor.
Jeg venter Yuris barn.
Jeg blev født ude i Fjernøsten et sted.
- Jeg tror, det var i Mongoliet. - Du blev født i Mongoliet det år.
Der blev født så mange børn.
- Ikke ved navn Tonya Komarov. - Det er der mange, der hedder.
Lyse med blå øjne, der blev væk, da borgerkrigen brød ud derude?
Du har ikke fortalt mig, hvordan du blev væk, Tonya.
- Jeg kan ikke huske det. - Noget må du da kunne huske.
- Ved du, hvordan jeg traf din mor? - Hvis hun var min mor.
Vurdér selv. Jeg samlede min bror op af rendestenen i Moskva.
Med et 4. klasses rationeringskort og underernæret.
Og dog virkede han lykkeligere end jeg selv.
Jeg fik lov at købe ham et sæt tøj og skaffe ham arbejde på hospitalet.
Jeg fulgte ham på vej den første dag. Otte år efter han skiltes fra Lara.
Så han hende aldrig igen?
Tak for alt.
Han må have vidst, hvor syg han var.
Men han holdt det for sig selv, som han holdt så meget for sig selv.
Han var forbløffende kendt.
Hans bøger var umulige at få fat i. Partiet billigede ham ikke.
Men elsker man et digt, elsker man også digteren, -
- og ingen elsker digte så højt som russere.
Undskyld, kammerat, er du Yevgraf? Jeg hedder Lara.
Jeg kendte navnet fra Lara-digtene, jeg havde fundet.
Jeg kendte din bror. Jeg har brug for hjælp.
Hun ledte efter sit barn, og jeg hjalp, så godt jeg kunne.
Men jeg vidste, det var nytteløst.
Jeg var nok lidt forelsket i hende.
En dag gik hun og blev væk.
Hun gik til i en af arbejdslejrene.
Et nummer på en liste, der siden blev forlagt.
Den slags skete ganske ofte på den tid.
Hvordan blev du væk, Tonya?
- Vi løb af sted. Mig og min far. - Nej, det var Komarovsky.
Det brændte. Der var eksplosioner, og husene styrtede sammen.
Han... Han slap min hånd.
Han slap min hånd, og så for jeg vild.
- Ville din far have gjort det? - Folk er rede til hvad som helst.
Det var Komarovsky.
Det her var din far.
Hvorfor tror du mig ikke? Vil du ikke tro det?
Ikke hvis det ikke er sandt.
Det er noget, du har arvet.
Som barn ønskede jeg sådan, at jeg havde forældre.
De drømmer ikke om, hvor jeg led.
Jeg ønskede bare at dø.
Nu ved jeg ikke... Nu kan jeg jo ikke gøre meget for dem.
Jeg håbede, at jeg måske kunne gøre noget for dig.
- Vil du overveje det? - Ja.
Der er ikke sket noget, David.
- Arbejder du her? - Ja. Jeg er tekniker.
- Hvad arbejder du med? - Den der.
Vil du love mig at overveje det?
Tonya!
- Kan du spille balalajka? - Om? Hun er et stort talent.
- Hvem har lært dig det? - Det er der ingen, der har.
Så er det jo en Guds gave.
Oversat af: Lisbeth Beierholm
Tilrettelæggelse: IFT
Undertekst: SDI Media Group
[DANISH]